Viktor Seč
Screenplay a Script

Úvod

	Mojou úlohou na projekte bolo vytvoriť, čo najlepší príbeh, ktorý by bol efektovo aj časovo zvládnutelný a predsa mal pointu. Náš prvý príbeh mal spočívať iba v akejsi prezentácií efektov. Základná predstava bola herec sediaci v aviarni, ktorý prechádza dverami a vždy sa objaví v scéne kde je využitý iný efekt. Potom sa zasa navráti do kaviarne. Ako však čas pokračoval, rozhodol som sa príbeh postupne prehĺbiť a nakoniec som vytvoril screenplay, ktorý nájdete ďalej.

Technický scénár

	Technický scénaŕ je dokument, po anglicky screenplay, ktorý väčšinou obsahuje dva stĺpce. Do ľavého sa píše čo postava, ktorá rozpráva, robí, aká hraje hudba a podobne. Do pravého sa zas píše čo hovorí. V úvode novej scény sa ale stĺpce väčšinou zrušia a vyskytne sa popis na celú šírku strany.
	Do technického scénáru sa píšu aj umiestnenia kamery a veľkosti záberov. Napokon sa doň ešte dopisujú aj oblečenia postáv a ďalšie informácie.

Sccénár

	Scénár, po anglicky script je dokument, ktorý dostanú herci vždy pred nakrúcaním, je na ňom ich text a správanie a učia sa ho. Je to vlastne to isté, čo screenplay, ale bez technických informácií o kamerách a strihoch. Okrem toho je obyčajne robený len pre jednu postavu.

Náš scénár

	Vzhľadom na to, že sme študenti-amatéri a náš film bol aj tak nemý, rozhodli sme sa vypustiť obvyklé rozloženie technického scénáru a vytvorili sme si len beletrizovaný technický scenár bez technických elementov.

Opisy scén a postáv

Scéna 1

Budova školy na Skalickej 1 a jej okolie.

Scéna 2

Školská knižnica na Skalickej.

Scéna 3

Kríky medzi školou a dvorom.

Scéna 5

Malá telocvičňa.

Scéna 7

Cestička zo školy ku kolajniciam.

Scéna 9

Fyzikálna učebňa.

Režko

(hlavná úloha)
Hrá ho Filip Režný.

Oblečený je v čiernom a má vrecko do ktorého sa zmestí kopec rôznych vecí. Mal by hrať viac menej seba. Veľa vecami je prekvapený, ale neváha sa vkročiť aj do miest o ktorých predom nič nevie.

Strážca

Hrá ho Viktor Seč.

Hrá tajomnú postavu chrániacu kryštál. Má futuristicky vyzerajúci blaster.

Dej

Scéna 1 – príchod do skoly

Režko vchádza do školy a vyzerá to na všedný deň. Keďže prišiel skoro a má ešte pred vyučovaním nejaký ten čas, odbočí na prvom poschodí bezcielne k zborovni. Tam zbadá otvorené dvere v knižnici a bezmyšlienkovite vstúpi a zavrie ich za sebou.

Scéna 2 – knižnica 1

Chvíľu blúdi regálmi až ho jedna kniha upúta. Má hrubú hnedastú väzbu a vyzerá staro. Vytiahne ju sadne si a začne čítať.

Záber na knihu, kde je vidno jej text. Obsah knihy je v zmysle:

Kedysi dávno bola v zákutiach času nájdená kniha s tromi kontrolnými kryštálmi, ich názvy ešte vymyslíme. objavil ju mladý mních z istého kláštora a po určitom študovaní zistil, že pomocou kryštálov dokáže vytvárať brány do iných svetov. Postupne sa z mníchov stane akési spoločenstvo (bratstvo) knihy. Chránia ju a s jej pomocou pomáhajú svetu. Otvoria kopec brán a vzniknú rozsiahle spoločenstvá svetov. Sú to vlastne malé ostrovčeky civilizácie, spojené sieťou priechodov. Časom sa ale mocní ľudia týchto svetov zamyslia a uvedomia si hodnotu tejto knihy a jej nesmierne napríklad aj vojenské využitia. O knihu začnú vojny. Spoločenstvo ju chráni ale už nedokáže udržiavať a zaručovať bezpečnosť portálov. Množstvo členov spoločenstva je mŕtvych. Hrozí, že každú 
chvíľu môže knihu získať niektorí z vojenských štváčov. A tak nakoniec sa rozhodne spoločenstvo urobiť nevyhnutné. Zničiť knihu. V noci sa stretnú všetci najvyšší predstavitelia spoločenstva, spoja kryštály a chystajú sa predniesť tie mocné slová, ktoré majú knihe odobrať jej moc. Boli ale zradení. V tom momente ich prepadla celá armáda. Všade svištali šípy a zúril boj. Vtedy jeden z najstarších členov spoločenstva narýchlo otvoril 4 brány do tých najďalekejších svetov aké si vedel predstaviť, takmer úplne vybil 
kryštále a po jednom ich tam hodil. Do posledného portálu hodil samotnú Knihu. Vtedy sa zablyslo, ozval sa hromový zvuk, otriasla sa zem... a všetky brány sa zrútili. Tisícky ľudí skončili odrezané od svojich rodín, a priateľov, ktorí pre nich ostali nedosiahnuteľní. Cesta do práce, ktorá kedysi trvala pár minút sa zmenila na neprekonateľnú. Stovky ľudí prišli o končatiny, pretože práve prechádzali bránami a podobné množstvo ich zmizlo úplne v medzibránovom priestore. Zvyšok spoločenstva bol pobitý. Ale problém sa vyriešil. Minimálne na niekoľko rokov. Medzi tým budú nastrihané flahsbacky, poväčšine len tma a zvukové efekty, občas nejaká postava v kapucni a zvuky boja, možno človek v plášti odzadu ako niečo niekam hádže v tme, plus nejaké listovanie stranami.

Režko zavrie knihu, položí ju na stôl, postaví sa a vykročí von.

Scéna 3 – kríky pri telocvični

Režko sa objaví medzi kríkmi. Je prekvapený a rozhliada sa. Skúsi vbehnúť späť na miesto kde sa materializoval, ale objaví sa niekde inde. Vbehne teda tam inde a objaví sa tam zas, len otočený o 180°. Keď sa rozhliada na niečo šlapne. Pozrie sa pod nohy a zdvihne priezračný kryštál. Zdvihne ho a dá si ho do vrecka. Zamyslí sa a zdvihne zo zeme palicu. Hodí ju do otvoru v kríkoch. Palica zmizne. Režko skočí za ňou.

Scéna 4 – knižnica 2

Dnu vletí palica a za ňou Režko. Režko udychčane príjde ku knihe a otvorí ju na konci. Je tam prpísaných pár riadkov, zhruba v štýle:

A po desaťročiach sa objavil hrdina, zvaný Režko, ktorý vytiahol Knihu z police a otvoril ju. Kniha spoznala, že je to ten pravý a robí všetko preto aby sa znovu dostala k svojim kontrolným kryštálom. Preto vyvolala portál do sveta kde bol uložený prvý kryštál. Režko tam išiel a priniesol odtiaľ prvý kontrolný kryštál.

Režko položí kryštál ku knihe ktorú opatrne odloží a vyjde von dverami.

Scéna 5 – telocvičňa a dvaja Režkovia

Režko sa objaví na jednej strane miestnosti a obzrie sa. Oproti nemu je druhý Režko. Chvíľu na seba neveriacky pozerajú a potom sa opatrne priblížia k sebe. Náš Režko gestikuluje, naznačuje "čo tu robíš, kto si?", druhý Režko naznačuje: "čo tu robíš ty? Ja som tu pre kryštál." náš Rež "to teda nie, pre kryštál som tu ja" Druhý Rež vyskočí rozbehne sa zoberie kryštál a skočí do portálu na druhej strane a zmizne. Náš Rež sa chvíľu zarazene pozerá na miesto kde zmizol a skúsi sa za ním rozbehnúť, nabúra ale do neviditelnej steny. Chvíľu bozdĺž nej ide a skúša ju a potom zbadá na zemi na svojej strane druhý kontrolný kryštál. Zoberie ho, poťažká ho v ruke, strčí do vrecka a vráti sa do knižnice.

Scéna 6 – knižnica 3

Režko už vkročí rovno ku knihe a položí druhý kryštál vedľa prvého. V knihe je dopísané:

A tak sa hrdinský Režko vybral na cestu za ďalším kryštálom. Kniha ho tentokrát poslala až na koniec, tam kde sa končí náš vesmír a začína ďalší. Tam našiel druhý kontrolný kryštál. Teraz mu už stačí iba získať posledný kryštál od jeho strážcu a bude môcť Knihu kontrolovať.

Režko knihu pomaly zavrie, obzrie sa a zdvihne flašú, minerálky a napije sa z nej. Na to vstane a odhodlane vykročí k dverám.

Scéna 7 – scéna s mečom a blasterom

Režko sa materializuje na cestičke medzi kríkmi a stromami. Ide priamo po nej a nájde na zemi svetelný meč. Zrazu po ňom niekto vystrelí z blasteru. Režko tasí meč a začne odrážat strely. Strážca po ňom páli, ale Režko jednu strelu odrazí a tá trafí späť do strážcu.

Režko nájde kryštál a vráti sa do knižnice.

Scéna 8 – knižnica - zničenie

	Režko vletí do knižnice a zvalí sa na zem. V ruke zviera posledný kryštál. Postaví sa a položí ho ku knihe. Otvorí knihu. Číta:

Po súboji na smrť s posledným strážcom kryštálu, Režko získal aj posledný kryštál. Teraz už všetko závisí na ňom. Buď začal knihu používať, ale používal ju rozumne až do smrti a po jeho smrti kniha stratila svoju účinnosť, alebo vyriekol "Hesha tera ester, numarag seday!" a knihu zničil. V každom prípade toto je koniec veľkého príbehu o Knihe, ktorá umožňovala cestovať medzi svetmi.

Režko položí knihu ku kryštálom trochu odstúpi a zamyslí sa. Na to vykríkne z celého hrdla "Hesha tera ester, numarag seday!!!" a kniha vzbĺkne a o pár sekúnd zmizne. Kryštále zasvietia a zase pohasnú. Ostanú z nich obyčajné kamene. Režko ich zoberie strčí si ich do vrecka a postaví sa. Pristúpi k dverám. Položí ruku na kľučku. Nadýchne sa. Stisne.
Je tam normálna chodba pred zborovňou.

Scéna 9 – prechod školou a fyzikálna učebňa

Režko prejde školou dole až do fyzikálneho laboratória. Biele dvere sú otvorené

Vojde dnu a čaká ho jeho trieda. Otočí sa naňho Andrea a povie:

"Filip Režný, meškáš 20 minút!"

Storyboard

	Okrem scénáru a technického scénáru sa často robí aj takzvaný storyboard, čo je vlastne obdoba screenplayu v grafickej podobe. Sú to okienka v ktorých je nakreslené, čo sa v danej scéne deje. Počet obrázkov na časovú dĺžku deja si už štúdio vždy zvolí samo. Uvažovali sme, že si ho urobíme tiež, ale nevieme pekne kresliť, takže sme to nakoniec vynechali. Na obrázku vľavo je storyboard pre istú televíznu reklamu.

Príbeh k filmu – poviedka The Book Tale

Námetom nášho filmu bola poviedka The Book Tale, ktorú som presne pre tento účel napísal. Uverejňujem ju v plnom rozsahu:

Prológ (0)

	Studený vietor zavial a odfúkol zopár zrniek snehu z vrchu vysokých závejov. Schylovalo sa k smršti. Oblaky sa zatiahli a malé zvieratká sa stiahli do svojich nôr. Nastalo ticho a bolo počuť len narastajúce vytie vetra v okolitých kotlinách. Aj stromy akoby sa zoskupili bližšie k sebe v očakávaní snežnej búrky.
	Na samom okraji náhornej plošiny sa objavila ruka. A ešte jedna. Nasledovala ju mladá tvár a trup veselého mnícha. Vietor zafúkal silnejšie a na zem padli prvé kvapky dažďa zmiešaného so snehom.

	Shranoth bol v kláštore zatiaľ dva roky a už si privykol na kláštorny život, i keď medzi všetkými tými starými mníchmi sa stále cítil tak trocha nesvoj. Mal sedemnásť rokov a bol učňom starého opáta Belrigha.
	Účel kláštora spočíval viac-menej v uctievaní miestnych bohov a v strážení Amana, priehľadného kryštálu veľkosti vajca o ktorom sa predpokladalo, že je posvätný. Nebolo to veľa práce. Niekoľkokrát denne sa v kláštore konali rôzne obrady väčšinou spojené s mumlaním rozličných nezrozumiteľných slov a dymením kadidla. Čo sa kryštálu týka, bolo to len občasné leštenie vo vitrínke. Dalo by sa povedať, že život v kláštore bol vlastne dosť oddychový a pohodlný.
	Ostatní mnísi Shranotha často posielali do mestečka nakúpiť niektoré produkty, ktoré si nevedeli sami vypestovať a tak fungoval Shranoth ako akási spojka so svetom. Bol odvážny a dobrodružný a preto mu život vo vysokých horách neprekážal a často chodil aj na celý deň na prechádzky skúmať okolité úžlabiny.
	Dnes sa vydal na jeden z najvyšších vrchov, na vrch Vysokého Alberta. A teraz bol tu. Schyľovalo sa k búrke a to bol v týchto končinách vždy problém, to Shranoth vedel. Ale keď si už raz zaumienil zdolať Alberta, tak sa neotočil.
	Na vrchu kopca boli ruiny. Hovorilo sa, že sú to ruiny pradávnych hradov z prosperujúcich kráľovstiev, ktoré sa pred tisícmi rokov rozpínali od Veľkého mora na západe až po Slanú Púšť na východe.
	Shranoth sedel na kraji kamennej platne a oddychoval. Kúsok od neho rástol malý hájik smrekov a priamo za ním sa vypínala obrovská centrálna veža, ktorá bola takmer všetkým, čo po starobylom hrade ostalo. Vietor zavýjal a padla hmla. Sneženie zhustlo.

1

	Príbeh sa začal keď bolo slnečné ráno. Aspoň na Slovensku. Režko práve vstal. Bol to vskutku nezvyčajný chlapec. Chodil na experimentálnu školu pre nadané deti a mal pätnásť rokov. Zobudil sa a najprv sa iba tak prevaloval v posteli oblečený do čierneho pyžama. Sníval sa mu pekný sen a on vôbec nemal chuť z postele vyliezť a niekam ísť. Nakoniec mu mama položila na vankúš kocúra, ktorého chovali a to Režka prinútilo vstať. Postavil sa a chvíľu sa tmolil po byte, nakoniec skončil v kuchyni. Tam vypil šálku čierneho čaju a pobral sa na záchod. Keď z neho vyšiel, pobral sa osprchovať prezliecť a pomaly vyrazil do školy, pretože mal nultú hodinu. Nakoniec celý v čiernom, tak ako každý deň, pretože ak ste si to ešte nevšimli bola to jeho obľúbená farba, vypochodoval pred dom a postavil sa na zastávku.
	Keď o pár minút nastupoval do autobusu idúceho smerom do mesta, netušil ešte, že to bude pravdepodobne najzvláštnejší deň v jeho živote.

2

	Hmla zmatnela a slnko zmizlo za oblakmi. Shranoth sa postavil. Musí ísť ďalej a niekam sa schovať. V okolitej fujavici sa už nedalo takmer nič rozoznať. Rozhliadol sa a vyrazil smerom ktorým si pamätal, že sa nachádzali ruiny.
	Tápal tmou až kým nedošiel k vonkajšiemu múru. Preliezol ho, sadol si a oprel sa oň zvnútra. Vytiahol si chlieb a kus syra s tým, že tam víchricu prečká. Smreky sa zomkly ešte bližšie k sebe a vietor zadul mocnejšie. Z neba začali padať celé prúdy snehu a teplota značne poklesla.Shranoth si uvedomil, že búrka bude silná a bolo by treba nájsť vhodnejší úkryt. Rozhliadal sa, ale cez hmlu nič nevidel. Začal sa teda posúvať pri zemi pozdĺž múru a zrazu objavil puklinu, sotva pár lakťov širokú, mieriacu niekam dole.
	Ešte raz sa otriasol a s pocitom, že asi nemá na výber vsunul sa do pukliny. Neuvedomil si, že tým ovplyvní životy miliónov.

3

	Režkov autobus zastavil a nastúpili doň traja revízori. Režko si spomenul, že mu deň predtým skončila električenka a rýchlo si začal cvikať lístok. Tŕpol aby si to revízori ani ostatní cestujúci nevšimli a nenápadne si sadol.

4

	Shranoth sa skotúľal dole do jaskynky. Vnútri nebol takmer žiaden sneh, ale ani žiadne svetlo. Rýchlo vytiahol zápalky a jednou škrtol. Zistil, že je niekde pod ruinami. Toto miesto nikdy nebolo nejako zvlášť podrobne preskúmané, hlavne kôli jeho neprístupnosti. Preto je možné, že Shranoth bol po naozaj dlhom čase prvý človek, čo knihu uvidel. Ležala tam len tak na zemi, uprostred vytopeného kruhu do snehu. Vedľa nej sa nachádzal priesvitný kryštál.
	Zdvihol a obzrel si ho. Kryštál sa vo svetle zápalky temne zablýskol. Podobal sa na Aman, posvätný kryštál, len bol trochu menší. Shranoth sa zohol a zdvihol knihu. Opadlo z nej kopec prachu. Vyzerala ako úplne obyčajná kniha, pravda trochu staršia, ale ničím nezvyčajná. Pod knihou bol do zeme zatlačený druhý kryštál. Shranoth sa rozhliadol po jaskyni a zbadal pri stene sviečku. Zapálil ju a sadol si k nej s knihou na zem. Otvoril ju. Na prvej strane bol ozdobný nápis „Príbeh Knihy“ a pod nim zložitá ilustrácia krajín poprepájaných do seba. Pustil sa do čítania.

5

	Revízori vystúpili a Režko si vydýchol. Autobus sa ďalej rútil smerom do mesta.

6

	Búrka skončila a Shranoth medzitým dočítal knihu. Vložil si ju spolu s kryštálmi do koženého batohu, ktorý si niesol so sebou na pleci a vyliezol von. Bolo tam ticho. Vietor sa presunul fúkať na okolité vrcholky a sneh pomaly dopadal. Zasvietilo slnko. Shranoth sa rozhliadol a pripravil sa na zostup späť do kláštora.

	O niekoľko hodín už vstúpil cez masívne drevené dvere. Najstarší mnísi si knihu prečítali a na základe toho, čo sa dozvedeli, v nich vzbudila naozaj veľký záujem.

7

	Autobus zabrzdil a zastavil na Račianskom Mýte. Režko rýchlo vystúpil a prešiel cez prechod na druhú stranu. Pretože mal ešte dosť času, vybral sa na bagetu. Vošiel do bagetárne a pretože to bolo ráno a nik tam nebol, za pár minút už stál na električkovej zastávke a pochutnával si na veľkej nivovej bagete. Blížila sa električka.

8

	Krajina sa menila. Mnísi z Albertovho Kláštora objavili knihu a aj jej tri kontrolné kryštály. Desaťročia ju skúmali a nakoniec prišli na jej tajomstvo. Ten, kto dokonale ovládal tri kryštály a knihu, mohol ju využívať. Kryštály boli ako kľúč a kniha ako zámok. Dokázali spolu otvárať priechody. Dvere, brány, portály, názvov je mnoho. Charakter kláštora sa v posledných rokoch celkom razantne zmenil. Zrazu to bola pokladnica možno najcennejšieho predmetu na svete. Stovky mníchov v dlhých plášťoch denne knihu a kryštály študovali a učili o nich novicov. Kláštor niekoľkonásobne zvečšil zväčšil svoju rozlohu a neustále sa pristavovali ďalšie a ďalšie sekcie. Ľudia sa hrnuli do mestečka pod kláštorom a snažili sa do kláštora dostať a môcť tiež študovať tieto predmety. Nakoniec sa jedného skorého rána, chvíľu po tom čo padla rosa, podarilo tajomstvo odhaliť. A nikto nečakal, že výsledok bude taký úžasný. V jednej učebni sa desiatim vyšším mníchom podarilo na pár minút kryštály ovládnuť a aktivovať knihu.
	Vytvorili bránu. Veľký kruhový portál priamo do hlavného mesta vzdialeného tisíc dvesto kilometrov. Dvaja mnísi tadial prešli a jednému sa dokonca podarilo vrátiť. Ten druhý sa objavil po dvoch týždňoch a úspech potvrdil.
	O pár mesiacov sa podarilo vyvolať prvé stabilné priechody a udržiavať ich.
	Krajina sa menila.

9

	Režko sa doviezol na Biely Kríž, vystúpil z električky a vybral sa smerom ku škole. Prešiel cez vrátnicu, prezul sa a vyrazil na poschodie. Zastavil sa pri nástenke aby zistil, či niekto nechýba a uvedomil si, že došiel skôr ako zvyčajne a, že má teda ešte čas. Zabočil na chodbu k zborovni a prešiel okolo otvorených dverí knižnice. Vtedy mu napadlo, že v knižnici doteraz ešte nikdy nebol.
	,No, keď mám čas', pomyslel si, ,prečo to neskúsiť'. A vstúpil dnu. Vnútri nikto nebol a tak pristúpil k prvému regálu a začal si len tak náhodne prezerať knihy. Vtedy ho jedna upútala. Vytiahol ju teda, že sa na ňu pozrie.
	Bola to stará kniha, ktorá sa takmer rozpadávala, bez nápisu na obálke. Otvoril ju. Na prvej strane bol ozdobný nápis „Príbeh Knihy“ a pod nim zložitá ilustrácia krajín poprepájaných do seba. Pustil sa do čítania.

	Dočítal sa o Shranothovi, ktorý v mladosti objavil kryštály, o mníchoch ktorí ich následne skúmali i o samotnom objavení portálov. Po tom ako sa vytvorili prvé stabilné portály sa svet rýchlo začal meniť. Celá krajina skončila prevŕtaná dierami v priestore cez ktoré bolo možné cestovať. A aj sa cez ne cestovalo! Onedlho mali všetci bohatší ľudia doma vlastné portály. Existovali veľké námestia a na ich okrajoch boli brány, pomocou ktorých sa dalo dostať do všetkých kútov sveta.
	O pár ďalších mesiacov nastal ďalší boom. Niekoho napadlo zamerať kryštály do existujúceho portálu a vytvoriť v ňom ďalší. Odvážne vkročil dnu... a objavil sa v inom svete. Zistilo sa, že keď vytvoríte portál medzi dvoma bránami, portál v medzibránovom svete stočí a zasvieti kolmo na existujúcu cestu. Vedie potom do iných svetov. Na začiatku nastali zmätky ale potom sa vyslali prví diplomati a začala veľká cesta nového spoločenstva svetov. Kniha bola iba jedna a aj kryštály boli jedinečné a preto to išlo pomaly. Mnísi z pôvodného kláštora Veľkého Alberta, teraz zvaní Bratstvo Knihy, s ňou neustále putovali po svetoch a vytvárali priechody. Krajiny zažili neuveritelný rozvoj.
	Už neexistoval nadbytok ani nedostatok, všetko sa dalo vyrovnať. Keď bol niekto chudobný mlynár a niekto iný zas nemal čo jesť, ale mal okolo svojho domu les vzácnych stromov, mohli si navzájom vymeniť čo potrebovali. Komunikácia sa zlepšila, bolo to neuveriteľné. To čo predtým trvalo poslovi na koni niekoľko týždňov sa teraz dalo oznámiť za pár minút.
	Obchodné vzťahy medzi svetmi sa zlepšili a vedomosti sa zdieľali. Nastal zlatý vek. Niektorí bohatí ľudia mali prepychové domy v ktorých bola každá miestnosť na inom svete a namiesto dverí boli brány.
	Táto idylka ale nemohla trvať večne. Približne dve storočia po Shranothovom výstupe na horu Veľkého Alberta sa začali mocní ľudia krajiny hnevať. Bratstvo získavalo čoraz väčšiu moc, ich pôsobisko už bolo vlastne celé mestečko, obrnené ako pevnosť, a čítalo cez päť tisíc členov. Postupne to začínali byť oni, kto kontroloval krajinu a to kráľov hnevalo. Keď to už začínalo byť neúnosné, lebo ľudia prestávali platiť dane a schovávali sa medzi svetmi ako mravce v tráve, rozhodol sa jeden mocný kráľ zakročiť.
	Jeden z jeho hlavných motívov bol, okrem iného získať knihu. Uvedomil si totiž jej neuveriteľné vojenské využitia. Kto by mal knihu, mohol by vládnuť nad neskutočne rozsiahlymi územiami. Vzdialenosť by pre jeho vojská neexistovala.
	Raz v noci prepadla kráľovská armáda pevnosť Bratstva Knihy. Vďaka podplateniu a zrade dverníka sa dostala až dnu a nastal masaker. Bratstvo nikdy nebolo vojensky založené a nedokázalo sa brániť. Iste, mali hradby a priekopy, ale to bolo viac menej na efekt. Bol to len taký symbol moci a ochrany nad knihou. Skoro všetci členovia bratstva, čo boli práve v pevnosti boli vyvraždení. časť utiekla do okolitých lesov ale aj z nich väčšinu chytili a zavraždili. Keď sa už vojaci dobyli do centrálnej veže, rozhodli sa dvanásti najstarší funkcionári bratstva, že sa už nedá ďalej brániť. Vyvolali portál do jedného z pokojných farmárskych svetov a ponúkli všetkým zvyšným bratom vo veži možnosť úteku. Časť to využila, iní boli ochotní brániť sa do posledného dychu. siedmi najvyšší funkcionári utiekli tiež, vo veži ostali poslední piati. Vyvolali päť portálov, pre každého jeden a cez ne nadiaľku rýchlo zhasínali brány. Robili to úžasnou rýchlosťou a s pomocou masívnej energie získanej za desaťročia praxe. Dokázali pozhasínať všetky portály vo všetkých svetoch až ostalo len tých päť v ich komnate.
	Vojaci sa už dobyli do veže a poslední bratia sa ich snažili zadržať na dolných poschodiach.
	Bratia hore vo veži zhasli jeden portál a zvyšné presmerovali úplne novým smerom na svet kam ešte nikdy nikto z nich nevkročil. Do prvých troch hodili kryštály a s ostávajúcou energiou knihy ich uzavreli.
	Vojaci už boli skoro na vrcholku veže.
	Najstarší brat hodil do posledného portálu knihu a práve keď sa pozeral na oslepujúci záblesk, dvere za ním sa rozrezali a jeho telo prevŕtalo sedem šípov. Vojaci sa rozbehli k portálu ale ten sa už zrútil, pretože kryštály ktoré dodávali knihe moc boli nedostupné a kniha už bránu nedokázala udržať otvorenú. Aby sa mohla znovu použiť musela by sa dlho nabíjať.
	Vojaci ešte pobili zvyšok posádky a telá bratov ponabodávali pred ich pevnosť. Nakoniec kráľ nariadil všetko spáliť.
	Zvyšný bratia na tomto svete boli naháňaní a vyvražďovaní, museli sa preto stiahnuť do utajenia a pomaly na bratstvo zabudnúť. A tak skončilo.
	Po vypnutí brán nastali ťažké časy. Najprv vypukla panika a ľudia dúfali, že transportné služby sa rýchlo obnovia ale nestalo sa tak. Tisícky ľudí ostali odrezané od svojho sveta. Nikdy sa nedozvedeli čo sa stalo a nikdy sa nedostali späť. To čo bola ráno dvojminútová cesta bránou do práce sa zmenilo na nepreniknutelnú bariéru medzi svetmi. Stovky ľudí ostalo ranených, pretože im brány amputovali pri vypnutí rôzne končatiny a niekoľko ľudí úplne zmizlo v medzibránovom priestore. Bohatý ľudia s domami na pustých planétach ostali do konca životov samy po tom čo im zmizli vchodové dvere. Mnohí členovia bratstva ktorí mali práve prácu na iných svetoch sa nikdy nedozvedeli čo sa stalo a tí nerozumnejší, ktorí sa k bratstvu priznali boli často zlynčovaní davom pretože „oni predsa môžu za to, že už nikdy neuvidíme strýčka Toma“.

	Režko dočítal knihu, položil ju na stôl a vyšiel von z knižnice, pretože si uvedomil, že už mu onedlho začne vyučovanie.
	Vyšiel z knižnice a prišiel... Vyzeralo to tam ako obrovská rozsiahla lúka až po obzor. Objavil sa medzi kríkmi a videl v nich dva priechody. Z jedného z nich práve vyšiel. Vbehol doň späť a ocitol sa v druhom. Nemohol uveriť vlastným zmyslom. Vbehol zas do otvoru z ktorého práve vyšiel a vyšiel z neho znovu. Ako keby ho nejaká obrovská ruka otočila čelom vzad. Bol vyplašený.
	Vtedy stúpil na niečo tvrdé a zohol sa aby sa na to pozrel. Bol to malý priehľadný kryštál, vmestil by sa do dlane. Režko si ho obzrel a zamyslene strčil do vrecka. Zdvihol neďaleko pohodenú palicu a vhodil ju do otvoru. Keď sa nikde neobjavila usúdil, že priechod vedie späť do knižnice, nadýchol sa a vstúpil za ňou.

10

	Režko sa ocitol v knižnici a kryštál ho ťažil vo vrecku. Opatrne pristúpil k odloženej knihe a vytiahol ho. Kryštál matne zasvietil. Režko otvoril knihu na konci a čítal.
	„Po dlhých rokoch kedy sa kniha po tomto svete potulovala sem a tam sa nakoniec ocitla v jednej školskej knižnici. Mladý človek z tohto sveta, známy medzi svojimi ako Režko sa ju rozhodol vytiahnuť z poličky a zmeniť jej príbeh. Kniha vycítila, že to je ten pravý hrdina a vytvorila portál do najbližšieho sveta s kryštálom. Odvážny Režko sa tam vybral a doniesol ho.“
	Režko nejaký čas čítal znova a znova tie isté riadky a snažil sa ich pochopiť. Potom položil knihu ku kryštálu zvrtol sa a opatrne vyšiel z knižnice. Vźúúm.

11

	Ocitol sa v prázdnej miestnosti. Teda skoro prázdnej. Oproti nemu stál totižto chlapec, čo vyzeral úplne presne ako on. Podišli k sebe bližšie a vyzerali prekvapene. Ten druhý akoby tu Režka tiež nečakal. Na to sa druhý chlapec rýchlo zohol zdvihol zo zeme kryštál ktorí si Režko pred tím nevšimol a utekal na druhú stranu miestnosti. Režko sa za ním rozbehol ale chlapec už skočil do portálu a zmizol.
	Režko osamel. Rozhliadal sa po okolí a netušil čo robiť. Vtedy zbadal na zemi druhý úplne rovnaký kryštál. Zohol sa teda a zdvihol ho. Namieril ruku s ním k zemi a objavil sa tam žiarivý modrý kruh.
	Vkročil doň.

12

	Režko pristúpil ku knihe a položil k nej druhý kryštál. Kniha sa trochu otriasla a vyzeralo to akoby absorbovala energiu z kryštálu. Režko ju opatrne otvoril a pustil sa do čítania.

	„A tak sa hrdinský Režko vybral na cestu za ďalším kryštálom. Kniha ho tentokrát poslala až na koniec, tam kde sa končí náš vesmír a začína ďalší. Tam našiel Amaroth, ďalší kontrolný kryštál. Teraz mu už stačí iba získať posledný kryštál od jeho Strážcu a bude môcť Knihu kontrolovať.“

	Režko knihu opäť zavrel, sadol si na kreslo a chvíľu oddychoval. Teraz už vie, čo ho čaká. Vstal a vyrovnane prešiel cez dvere.

13

	Režko sa materializoval na nejakej cestičke. Bola noc. Vykročil po nej a išiel lesom. Rozhliadal sa po okolí a zrazu niečo našiel. Nebol to však kryštál, ale svetelný meč. Zdvihol ho a poťažkal si ho.
	V tom momente okolo neho presvišťala laserová strela a tesne ho minula. Rýchlo vytasil meč a pokúsil sa nasledujúcu strelu odraziť. Z kríku kúsok povyše cesty vybehol Strážca. Vyzeral ako normálny človek oblečený do čiernych menčestrákov a žltého trička.
	Strielal po Režkovi zo svojho blasteru a Režko strely odrážal alebo sa im uhýbal. Nakoniec jednu odrazil priamo do Strážcu.
	Strážca sa zrútil na zem a ostal tam ležať. Blaster mu vypadol z ruky. Režko sa poobzeral po okolí a za kríkom, za ktorým strážca predtým sedel, objavil kryštál. Vyvolal portál a skočil doň.

14

	Režko znovu vošiel do knižnice. Teraz už ale mal všetky kryštály. Podišiel ku knihe a pustil sa posledný krát do čítania.

	„Po súboji na smrť s posledným strážcom kryštálu, Režko získal aj posledný kryštál. Teraz už všetko závisí na ňom. Buď začal knihu používať, ale používal ju  rozumne až do smrti a po jeho smrti kniha stratila svoju účinnosť, alebo vyriekol "Hesha  tera ester, numarag seday!" a knihu zničil. V každom prípade toto je koniec veľkého príbehu o Knihe, ktorá umožňovala cestovať medzi svetmi.“

	Režko zdvihol kryštály a položil ich na knihu. Zamyslel sa. S tou knihou by toho dokázal spraviť naozaj veľa. Mohol by sa dostať na ľubovoľné miesto na svete. Alebo aj na iné svety. Dokázal by priniesť dnešnému svetu zázrak teleportácie. Možno by pomohol skolonizovať vzdialené planéty a systémy, ktoré sú na to vhodné, len sú tisícky rokov ďaleko. Chvíľku sa nechal unášať tou predstavou.
	Nie to nie je ono. Čo by urobili vlády keby sa s ňou objavil? Opakoval by sa scénár zo Sharnothovho sveta? Režko znovu otvoril knihu. Bola takmer celá prázdna iba na začiatku sa písalo:

	„Bol to skorý jarný deň, keď Režko objavil Knihu. Vstúpil prvý krát do školskej knižnice a jednoducho tam naňho čakala. Objavil pri nej položené tri kontrolné kryštály a dozvedel sa, že s jej pomocou sa dá cestovať medzi svetmi. Rozhodol sa, že...“

Epilóg (15)

	„Nie!“ zakričal Režko a knihu zaklapol. Koľký krát to už je? Koľký krát sa to zopakovalo? A na koľkých svetoch?
	Hodil knihu o zem a zakričal „Hesha  tera ester, numarag seday!“ Kniha vzbĺkla. Chvíľu horela plameňom, ktorého farby sa menili a nakoniec zmizla. Tri kontrolné kryštály prestali svieťiť a stratili svoju moc. Režko ich už ale ani nechcel vidieť a nechal ich na zemi. Otočil sa a vybehol z knižnice.

	Objavil sa na chodbe pred zborovňou. Zavrel za sebou dvere a išiel do fyzikálneho laboratória na prízemií. Keď vstúpil dnu, otočila sa naňho učiteľka a nahnevane vyriekla „Filip Režný, más dvadsať neospravedlnených minút!“
	„Ale, ale..“ zajachtal, ale potom si to rozmyslel. Pokr+cil ramenami, sadol si do lavice a vytiahol si zošit.